Elokuva on restauroitu CNC:n tuella vuonna 2015.
Kuva: Éclair Group Ääni: L.E. Diapason
Digitalisaation vallatessa alaa elokuvamaailmassa -
Alain Resnais oli pahoillaan, ettei vanhojen kirjojen arvostus -
kuluneine kansineen ja koirankorvineen -
ulottunut koskemaan vanhoja elokuvia.
Filmi on sen vuoksi restauroitu äärimmäisen varovasti -
jotta arkistomateriaali säilyy ennallaan.
Käytetyt filmi- ja kuva-arkistot:
Elokuva on saanut tukea -
seuraavilta tahoilta:
YÖ JA USVA
Rauhallinenkin maisema -
pellon yli lentävine korppeineen, heinäseipäineen ja ruohikkoineen...
maantie autoineen ja kulkijoineen ja kylä toreineen ja tapuleineen -
voivat johtaa keskitysleiriin.
Struthof, Oranienburg, Auschwitz, Neuengamme, Belsen -
Ravensbrück ja Dachau olivat nimiä kartassa ja opaskirjassa.
Veri on kuivunut, kielet vaienneet. Vain kamera kuvaa parakkeja.
Ruoho peittää maata, jota talloivat vankien jalat.
Aidoissa ei ole enää sähköä. Askelten ääniä ei kuulu.
1933.
Kone käynnistyy.
Kansakunnan on oltava yhtenäinen.
Työhön käydään mukisematta.
Leiriä rakennetaan kuin stadionia tai hotellia.
Tarvitaan urakoitsijoita, laskelmia, kilpailua ja luultavasti lahjuksia.
Rakennustyyli on vapaa. Alppimaja. Autotalli.
Japanilainen. Tai kokonaan ilman tyyliä.
Arkkitehdit piirtävät portteja, joista kuljetaan vain kerran.
Burger, saksalaistyöläinen, Stern, opiskelija Amsterdamista -
Schmulski, kauppias Krakovasta ja Annette, Bordeaux'n lukiolainen -
elävät elämäänsä tietämättä, että heille on jo paikka varattuna.
Eräänä päivänä leiri on valmis. Asukkaat vain puuttuvat.
Pidätetyt Varsovasta -
Lodzista, Prahasta, Brysselistä, Ateenasta -
Zagrebista, Odessasta ja Roomasta.
Internoidut Pithiviersista -
ja Pariisin velodromin pidätetyt.
Vastarintaliikkeen jäsenet Compiègnesta.
Vahingossa tai sattumalta pidätetyt aloittavat marssin leiriä kohti.
Umpivaunut lukittuine ovineen, sisään ahdettuine matkustajineen.
Ei yötä eikä päivää, vain nälkä, jano, hapenpuute, hulluus.
Joku heittää viestilapun, joka ehkä joskus löydetään.
Kuolema valitsee ensi uhrinsa.
Toinen valinta tapahtuu määränpäässä, yössä ja usvassa.
Aurinko paistaa samalle radalle. Kuljemme hitaasti samaa tietä.
Mitä etsimme? Jälkiä ruumiista, jotka kaatuivat ulos oven auetessa -
tai niistä, joita ajettiin leiriin kepeillä hakaten koirien haukkuessa -
valonheittimien valossa, krematorion öisen tulen loimutessa.
Ensi näkemältä leiri on kuin toinen planeetta.
Hygienia tekosyynä nöyryytetyt ihmiset riisutaan alasti.
Heidän päänsä ajellaan, käsivartensa tatuoidaan -
ja heidät numeroidaan käsittämättömän hierarkian vuoksi.
Heidät puetaan siniseen raitapukuun, johon merkitään NN, "yö ja usva".
Poliittisia vankeja punakolmioineen johtavat vihreäkolmioiset rikolliset.
Heidän yläpuolellaan on kapo, joka on useimmiten rikollinen.
Sitten SS-miehet, joita puhutellaan kolmen metrin päästä.
Ylimpänä leirin johtaja, joka ei ole tietävinään leiristä.
Kyllä hän tietää.
Leirin todellisuus on ylläpitäjiensä mielivaltaa ja asukkaidensa kauhua.
Yritämme turhaan ymmärtää sitä jälkikäteen.
Puuparakit, makuulavitsat kolmelle, kolot, joihin piilouduttiin -
joissa syötiin salaa ja nukuttiin peläten.
Mikään kuvaus ei kerro totuutta jatkuvasta pelosta.
Olkipatja oli ruokavarasto ja kassakaappi. Peitteistä tapeltiin.
Ilmiannot, kirosanat ja määräykset eri kielillä.
SS-miehet tekivät tarkastuksia ja jakoivat rangaistuksia.
Tiilisten makuusalien kauhu-unista on jäljellä vain pinta, värit.
Rakennukset voisivat olla talleja, latoja tai verstaita.
Karu ympäristö on nyt joutomaata välinpitämättömän syystaivaan alla.
Voimme vain kuvitella yötä huutoineen, täitarkastuksineen -
ja kalisevine hampaineen. Piti nukahtaa äkkiä.
Herätys kepillä. Tönimistä. Varastettujen tavaroiden etsintää.
Kokoontuminen kello 5. Yön aikana kuolleet pois laskuista.
Orkesteri soitti operettimarssia työhönlähtijöille.
Työtä lumessa, joka muuttui jäiseksi mudaksi.
Työtä elokuun helteessä, janoa ja punatautia.
Mauthausenin kiviporrastyömaalla kuoli 3 000 espanjalaista.
Työtä maanalaisissa tehtaissa kuukaudesta toiseen.
Koneilla on naisen nimi, kuten Dora tai Laura.
30-kiloiset työntekijät eivät ole luotettavia.
SS-miehet vahtivat ja pitävät heitä silmällä -
ja kokoavat heidät tarkastukseen ennen leiriin paluuta.
Koristeelliset tienviitat ohjaavat kaikki kotiin.
Kapot laskevat päivän uhrit.
Vankien elämä ja unet pyörivät yhden asian ympärillä: ruoka.
Arvokkaita lusikallisia. Vähemmän ruokaa, vähemmän päiviä jäljellä.
Kaksi, kolmekin savuketta vaihdetaan soppaan.
Moni on liian heikko pitääkseen puoliaan varkaita vastaan.
He odottavat mudan ja lumen tekevän heistä selvää.
Saada levätä jossakin ja kuolla pois.
Käymälät.
Luurankomaiset asukit ravasivat täällä öisin. Soppa poistaa nestettä.
Juopuneita kapoja piti välttää kuunvalossa.
Oireita tarkkailtiin pelolla. Verenvuoto oli kuoleman merkki.
Siellä myytiin, ostettiin ja vaihdettiin salaa.
Siellä tapailtiin, juoruttiin ja vaihdettiin kuulumisia -
ja järjestäydyttiin vastarintaan.
Kauhulle perustuva yhteiskunta muodostui.
Vähemmän hullu kuin SS-miesten iskulauseet:
"Puhtaus on terveyttä." "Työ on vapautta."
"Kaikille osansa." "Täi on kuolema." Mikä sitten on SS-sotilas?
Joka leirillä on erikoisuutensa: sinfoniaorkesteri.
Eläintarha.
Kasvihuoneet Himmlerin arkoja kasveja varten.
Goethen tammi Buchenwaldissa. Leiri rakennettiin sen ympärille.
Väliaikainen orpokoti, jonka asukkaat vaihtuivat jatkuvasti.
Invalidien osasto.
Todellisuuden tyyni maisema oli mennyttä aikaa -
mutta ei kovin kaukaista. Vangeille se oli vain kuvitelmaa.
Heidän todellisuuttaan oli aidattu maailma vartiotorneineen -
joista sotilaat valvoivat leiriä -
ja tappoivat vankeja pienimmästäkin syystä, ajankulukseen.
Kaikesta sai tekosyyn simputukseen, rangaistuksiin ja nöyryytyksiin.
Nimenhuudot kestivät tunteja.
Huonosti peitetty sänky: 20 kepiniskua.
Ei saa erottua tai rukoilla. Rangaistus tai kuolema odottaa.
Parakki 11:n erillinen piha oli teloituksia varten.
Suojamuuri esti luodin kimpoamisen.
Bussit veivät Hartheimin linnaan matkustajia, jotka eivät palanneet.
Salaiset kuljetukset yöaikaan, joista kukaan ei tiedä mitään.
Loppuun asti ajettunakin ihmisen aivot toimivat ja kädet jaksavat.
Tehtiin lusikoita, sätkynukkeja, jotka piilotettiin, hirviöitä...
Rasioita.
Onnistuttiin kirjoittamaan ja tekemään muistiinpanoja.
Harjoittamaan muistia unelmien avulla.
Ajattelemaan Jumalaa.
Järjestäytymään poliittisesti ja nousemaan luottovankeja vastaan.
Huolehtimaan huonompiosaisista ja jakamaan ruokaa.
Viemään vakavimmin sairastuneet sairastuvalle.
Lähestyessään tätä ovea sairas haaveili oikeasta sängystä -
mutta saattoi saada kuolemanruiskeen.
Lääkkeitä oli huonosti, sidetarpeet olivat paperista.
Sama voide käy kaikille.
Jotkut nälkäiset söivät kääreensä.
Kaikki vangit muistuttivat toisiaan. Kaikenikäisiä kuoli silmät auki.
Kirurgian osasto muistutti lähes oikeaa klinikkaa.
SS-lääkäri.
Pelottava sairaanhoitaja.
Kulissin takana tehtiin turhia leikkauksia, amputaatioita.
Kokeellista silvontaa.
Sekä kapot että SS-kirurgit saivat harjoitella.
Suuret kemiantehtaat lähettivät leiriin myrkkynäytteitä -
tai ostivat vankierän kokeita varten.
Jotkut koekaniinit jäivät henkiin. Kastroituina.
Fosforilla poltettuina.
Joillekin jäi arpia loppuiäkseen, vaikka pääsivät vapauteen.
Hallinto otti talteen kaikkien henkilötodistukset saapuessa.
Nimet kirjattiin. 22 kansallisuutta. Satoja kortistoja, tuhansia listoja.
Kuolleet yliviivattiin punakynällä.
Vangit hoitivat kirjanpitoa SS:n ja kapojen valvomina.
Kapot olivat leirin eliittivankeja.
Kapolla on oma huone, jossa säilyttää ruokaa ja tavata suosikkivankejaan.
Leirinjohtaja vaimoineen asui talossaan ja vietti perhe-elämää -
kuten missä tahansa varuskunnassa.
Ehkä vaimo pitkästyi hieman. Sota ei tuntunut loppuvan koskaan.
Kapoilla oli bordelli. Naiset saivat ruokaa, vaan kuolema odotti heitäkin.
Joskus he pudottivat ikkunasta leivänpaloja tovereilleen.
SS rakensi leiristä kaupungin sairaaloineen, kortteleineen -
ja jopa vankiloineen.
Voi vain kuvitella, mitä selleissä tapahtui.
Ahtaissa häkeissä kidutettiin vankeja päiväkausia.
Huudot kuuluivat tuuletusaukoista.
1942.
Himmler tulee vierailulle. Tuhoamisen pitää olla tuottoisaa.
Toiset huolehtivat tuottavuudesta. Himmler keskittyy tuhoamiseen.
Piirustuksia tutkitaan...
ja tehdään pienoismalleja, jotka vangit saavat toteuttaa.
Krematorio muistuttaa postikorttikuvaa.
Nykyään turistit ottavat kuvia siitä.
Keskitysleirikuljetukset leviävät koko Eurooppaan.
Saattueita eksyy, pysähtelee ja pommitetaan ennen perilletuloa.
Joillekin valinta on jo selvä.
Toiset lajitellaan heti. Työläiset vasemmalle. Oikealle...
Kuvat on otettu ennen tuhoamista.
Ampuminen vei aikaa. Tilattiin Zyklon B-kaasua.
Kaasukammio ei eronnut tavallisesta parakista.
Vastatulleet joutuivat paikkaan, joka muistutti suihkuhuonetta.
Ovet suljettiin.
Heitä tarkkailtiin.
Ainoa näkyvä jälki, jos osaa katsoa, ovat kynnenjäljet katossa.
Betonikin murtuu.
Kun krematorio ei riittänyt, ruumiita alettiin polttaa rovioilla.
Uudet uunit polttivat kuitenkin tuhansia ruumiita päivässä.
Kaikki otetaan talteen.
Natsien varastoja. Heidän ullakkonsa.
Naisten hiuksia.
Viisitoista penniä kilo. Niistä kudotaan kangasta.
Luita.
Niistä yritetään tehdä lannoitetta.
Ruumiita... Sanat eivät enää riitä.
Ruumiista tehdään saippuaa.
Ja ihosta...
1945. Leirit ovat tupaten täynnä. Ne ovat 100 000 asukkaan kaupunkeja.
Kaikkialla on täyttä. Teollisuus kiinnostuu työvoimasta.
Tehtailla on omat leirinsä:
Steyr, Krupp, Heinkel, I.G. Farben, Siemens.
Göring toimittaa niille työläisiä. Natsit voivat voittaa sodan.
Uudet leirit ovat osa yhteiskuntaa. Mutta natsit häviävät.
Krematorioista puuttuu hiiltä. Ihmisiltä puuttuu leipää.
Leirien kadut täyttyvät ruumiista. Pilkkukuume leviää.
Liittoutuneet avaavat portit.
Kaikki ovet.
Vangit ihmettelevät, onko heidät todella vapautettu.
Osaavatko he vielä elää tavallista elämää?
"Olen syytön", sanoo kapo.
"Olen syytön", sanoo upseeri.
"Olen syytön."
Kuka sitten on syyllinen?
Joukkohaudat ovat täyttyneet soiden ja raunioiden vedestä -
joka on yhtä kylmää ja sameaa kuin huono muistimme.
Sota nukkuu, mutta toinen silmä raollaan.
Ruoho kasvaa kentillä parakkien ympärillä.
Leiri on hylätty, mutta uhka tuntuu vielä ilmassa.
Krematorio on poissa käytöstä. Natsien juonet vanhentuneet.
Yhdeksän miljoonaa ihmistä kohtasi kuoleman täällä.
Kuka vartioi tornissa varoittaakseen uusista pyöveleistä?
Eroavatko heidän kasvonsa meistä?
Meidän joukossamme on kapoja, leirinjohtajia ja ilmiantajia.
Kaikki eivät usko siihen tai uskovat vain osittain.
Katsomme raunioita, kuin hirviö olisi hautautunut niihin.
Toivomme herää, kun aikaa kuluu, aivan kuin pahasta olisi päästy.
Kuvittelemme, että se tapahtui vain menneessä ajassa ja yhdessä maassa.
Emme katso ympärillemme emmekä kuuntele huutoja.
Suomennos: Tea Calpe BTI Studios